Siekiant
įgyvendinti Europos Sąjungos kaimo vietovių plėtros strategijų principus,
keičiamas paramos žemės ūkiui ir kaimo plėtrai santykis, vis didesnę
struktūrinių fondų lėšų dalį skiriant kaimo plėtrai. Lietuvai įstojus į
Europos Sąjungą, kaimo gyventojai įgijo teisę į finansinę paramą iš ES
struktūrinių fondų. Pieno ūkis – viena iš svarbiausių šalies žemės ūkio
šakų, turintis ne tik ekonominę, bet ir socialinę reikšmę. Pieno ūkio
modernizavimas bei restruktūrizavimas yra viena prioritetiniu pieno ūkio
plėtros krypčių: investicijos reikalingos pieno gamybos efektyvumui, žalio
pieno kokybei gerinti, veterinarijos ir higienos, aplinkosaugos
reikalavimams įgyvendinti. |
Didelę agrarinio
sektoriaus įtaką šalies ekonomikai ir su juo susijusių rinkų plėtrai nuolat
pažymi Vokietijos, Jungtinės Karalystės, kitų ES valstybių bei JAV
mokslininkai. Svarbu pasiekti, kad pradėtos žemės, finansavimo bei
technologijų modernizavimo reformos žemės ūkyje ir socialines bei
aplinkosaugos reformos kaime spartėtų. Žemės ūkiui Lietuvoje ypač reikalinga
valstybės parama. Dabartiniu metu išvystytos rinkos šalyse, dėl
egzistuojančių nuo žmonių valios nepriklausančių veiksnių, žemės ūkis yra
remiamas. |
2005 metų
gruodžio 14 – 15 dienomis Vilniuje vyko Tarptautinė mokslinė konferencija „Kaimo
plėtros planas: Mokslinis požiūris. 2007-2013 m. laikotarpio iššūkiai kaimo
plėtrai ir maisto ūkiui“, kurioje dalyvavo ir Lietuvos veterinarijos
akademijos Gyvulininkystės instituto mokslininkai dr. Ina Skurdenienė ir dr.
Gediminas Vaičionis. Konferenciją „Best Western Naujasis Vilnius“ viešbutyje
atidarė žemės ūkio ministrė prof.habil.dr. Kazimira Danutė Prunskienė
pranešimu apie Europos Sąjungos struktūrinės paramos naudojimo Lietuvos
kaimo plėtrai 2007-2013 strategiją. Seimo Kaimo reikalų komiteto pirmininkas
dr. Jonas Jagminas kalbėjo apie agrarinio mokslo ir gamybos įvairovę, o
Mokslų akademijos atstovas, narys korespondentas, habil. dr. Leonas
Kadžiulis apžvelgė mokslo įnašą į Lietuvos kaimo plėtrą. Elodie Douarin ir
Laure Latruffe ( Londono karališkasis koledžas, INRA Prancūzijos valstybinis
žemės ūkio mokslinių tyrimų institutas) kalbėjo BŽŪP bendrųjų išmokų ūkiui
ir už plotą įtaką ūkininkų sprendimams-pristatė ūkių tyrimų rezultatus.
Kaimyninės Latvijos kaimo plėtros patirties pamokas išsamiai aptarė Latvijos
valstybinio agrarinės ekonomikos instituto mokslininkė Daina Saktina. |
Gyvulininkystės
tendencijas ir perspektyvas, vykdant kaimo plėtros ir aplinkosaugos
priemones Lietuvoje, išsamiai aptarė Gyvulininkystės instituto mokslininkai
Ina Skurdenienė, Vytautas Ribikauskas ir Gediminas Vaičionis. Pranešime buvo
pateikta ūkininkų, dalyvaujančių kaimo plėtros priemonėje „Standartų
laikymasis“ demografinė analizė, apibendrinta jų ūkių planuojama plėtra,
išanalizuota gyvulių laikymo ir pieno gamybos technologijos, parodytas
investicijų į atskiras gamybos priemones pasiskirstymas (Kaimo plėtros
priemonėje „Standartų laikymasis“ 1992 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos
92/46/EEB, nustatančios sveikatos taisykles žalio pieno, termiškai apdoroto
pieno produktų gamybai ir tiekimui į rinką (su paskutiniais pakeitimais,
padarytais 2003 m. rugsėjo 29 d. tarybos direktyva (EB) NR. 85/2003) -
toliau – Pieno direktyva, bei 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvos Nr.
91/676/EEB dėl vandens apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių
- toliau Nitratų direktyva) siekiama dalinai kompensuoti ūkininkų, žemės
ūkio bendrovių, kooperatinių bendrovių ir kitų žemės ūkio veiklos subjektų
išlaidas, daromas vykdant ES direktyvas. Aplinkosaugos, maisto saugos,
gyvūnų gerovės,
sveikatos ar darbo saugos standartus, nurodytus Europos
Tarybos reglamente Nr. 1782/2003, nustatančius bendrąsias taisykles
tiesioginės paramos schemoms pagal BŽŪP ir numatančio tam tikras paramos
schemas ūkininkams, pastarieji privalės įgyvendinti iki 2007m. sausio 1 d.
minėtų standartų įdiegimas pareikalaus iš Lietuvos ūkininkų nemažų laiko
sąnaudų ir finansinių investicijų). Pieno ūkis – viena iš svarbiausių šalies
žemės ūkio šakų, turintis ne tik ekonominę, bet ir socialinę reikšmę. Pieno
ūkio modernizavimas bei restruktūrizavimas yra viena prioritetinių pieno
ūkio plėtros krypčių: investicijos reikalingos pieno gamybos efektyvumui,
žalio pieno kokybei gerinti, veterinarijos ir higienos,
aplinkosaugos reikalavimams įgyvendinti. Visoje Lietuvos pieno gamybos,
perdirbimo ir produktų pateikimo vartotojui grandinėje siekiama pažangos ir
efektyvumo - nuolat tobulinama pieno produktų kokybė, gerinant produktų
saugą; plečiamas pieno produktų asortimentas, atsižvelgiant į kintančius
vartotojų poreikius; restruktūrizuojami ir
modernizuojami pienininkystės
ūkiai; gerinamas gyvulių genetinis potencialas, šėrimo ir laikymo sąlygos,
atsiranda įdarbinimo kaime galimybės. Pieno ūkiams investuojant į
šiuolaikinius brangius žemes ūkio įrengimus bei techniką, augant darbo
užmokesčiui, pieno gamybos savikaina turėtų artėti prie ES šalių lygio.
Todėl, siekiant išlaikyti pieno ūkių konkurencingumą, būtina kelti veiklos
efektyvumą (didinti darbo našumą, karvių produktyvumą ir pan.) bei vykdyti
racionalią investicinę politiką, daugiau dėmesio skiriant fermos įrangai
(tai didina darbo našumą), ieškant galimybių pigiau statyti tvartus (šalto
tipo, palaido karvių laikymo, rekonstruojant turimus tvartus). Lietuvoje
kaimo plėtros kryptys, numatytos 2004 – 2006 metams turėtų išlikti ir
ateityje (2007 – 2010m.), o pasikeitus ES paramos kryptims, valstybė turėtų
ir toliau finansuoti veiksmingiausias paramos programas, atsižvelgdama į
būsimų paramos gavėjų aktyvumą ir įvertinus dabartinius pokyčius šalies
žemės ūkyje. Kuriant Lietuvoje modernų, efektyvų ir konkurencingą pieno ūkį,
sakė mokslininkai, būtinai turi būti atsižvelgiama į mokslinių tyrimų
rezultatus. Valstybė, panaudodama ekonominius svertus, turi skatinti
gamintojus didinti pieno gamybos apimtis ir gerinti pieno kokybę, padedant
įgyvendinti ES veterinarijos, sanitarijos, aplinkos apsaugos, gyvūnų gerovės
reikalavimus. |
Lietuvos
agrarinės ekonomikos instituto (LAEI) atstovas Albertas Gapšys kalbėjo labai
aktualia ir daug diskusijų keliančia šiandien tema: apie kiaulininkystę
Lietuvoje. Jis pateikė kiaulininkystės ūkių gamybos efektyvumo veiksnių
ekonominę analizę bei nurodė jų įtaką konkurencingumui. |
Daug įdomių
minčių pateikė Dan Marius Voicilas, svečias iš Rumunijos, apie užsienio
investicijų politiką savo šalies žemės ūkyje integracijos į ES išvakarėse.
Mokslininkas Skaba Jansen iš Suomijos 2albėjo apie Baltijos šalių pieno
sektoriaus struktūrinius pokyčius ir plėtrą, išryškindamas pieno ūkių
modernizavimo ir restruktūrizavimo svarbą. |
Išskirtinį dėmesį
sukėlė akademiko, Rusijos žemės ūkio mokslų akademijos viceprezidento,
Boliaus Poškaus pranešimas apie Rusijos žemės ūkio problemas, jų sprendimo
būdus. Rusijoje šiuo metu žemės ūkis yra labai nualintas, gamyba du kartus
mažesnė nei buvo 1988-1990 metais. Kaimuose darbo užmokestis 40 proc.
mažesnis nei miestuose. Žemės ūkio gamintojai Rusijoje negauna biudžetinio
palaikymo. Rusijoje atsiveria didelė rinka ir Lietuvos gyvulininkystės
produkcijos gamintojams: Rusijai trūksta galviju ir kiaulių skerdenų,
lengvai sprendžiamos jų transportavimo problemos. Jei padidėtų kiaulienos ir
jautienos gamyba, Lietuva laimėtų konkurencinę kovą Rusijos rinkoje, teigė
akademikas. Taigi, galimybės yra, netrukus bus ir geri rezultatai. Panaši
situacija pastebima Baltarusijoje bei Ukrainoje. Profesorius pažymėjo, kad
šiuo metu trys Lietuvos įmonės eksportuoja kietuosius sūrius į Rusiją: UAB “Hermis“,
AB „Rokiškio sūriai“ ir AB“Pieno žvaigždės“. „Hermis“ aprūpina sūriais 20
stambiausių Rusijos miestų. |
Virginijus Skulskis (LAEI)
apžvelgė ekologinio ūkininkavimo plėtros tendencijas Lietuvoje, pateikdamas
ūkininkaujančių ekologiškai bei tradiciniu būdu požiūrį į tokį gamybos būdą
ir jų apsisprendimą įtakojusius veiksnius. Jei 1997 metais ekologiškai
ūkininkauti buvo apsisprendę 106 ūkininkai, tai 2005 metais jų jau yra 1811.
Ūkiai yra mišrūs – augalininkystės-gyvulininkystės tipo, o pagal dydį virš
70 proc. – prekiniai ūkiai. Virš 72 proc. apklaustų ūkininkų mano, kad
ekologinis ūkininkavimas tiesiogiai įtakoja žmonių sveikatą ir laukinių
gyvūnų bei augalų išsaugojimą, ir absoliuti jų dauguma yra tuo pilnai
įsitikinę. Net jei būtų nutraukta dabartinė paramos programa, 52 proc.
Ūkininkaujančių žmonių toliau vystytų tokį gamybos būdą, bet ketvirtadalis
iš jų mažintų apimtis. |
Daiva Kšivickienė
(LAEI) savo pranešime kalbėjo apie užimtumą ir nedarbą kaime, teigdama, kad
nedarbo lygis respublikos kaimuose nuo 2000 iki 2004 metų sumažėjo 3,6 proc.
Pranešėja nurodė šias skurdo ir socialinės atskirties mažinimo priemones:
tiesiogines išmokas, kaimo verslininkų atstovavimo parodose, mugėse rėmimą,
mokymą, maisto iš intervencinių atsargų tiekimo labiausiai nepasiturintiems
programą, investicinę paramą. Buvo pabrėžta išskirtinė bendruomeninių
organizacijų kaimuose veiklos svarba, rengiant vietos veiklos grupių
projektus, dalyvaujant nacionalinės reikšmės dokumentų skurdo ir socialinės
atskirties mažinimo rengime. |
Tarptautinės
konferencijos dalyviai vieningai sutarė, kad žemės ūkio sektoriaus
konkurencingumas labai priklauso ir nuo valstybės paramos žemės ūkiui bei
racionalaus naudojimo. Vidurio ir Rytu Europos valstybės, siekdamos
sėkmingai integruotis į ES bendrąją rinką, žemės ūkiui skiria santykinai
didesnę paramą. Išsivysčiusios šalys šiam veiksniui teikia išskirtinę
reikšmę, nes tik pelningi ūkiai sugeba pagaminti produkciją, galinčią
konkuruoti tarptautinėse rinkose. Kita vertus, tik pelningi ūkiai turės
pakankamą vidinės plėtros potencialą, galės tikėtis bankų kreditų tolesniam
gamybos modernizavimui, gaus finansinę paramą per įvairius struktūrinius
fondus. Užsienio šalyse paramos žemės ūkiui dalis BVP apimtyje svyruoja nuo
0 proc. (Naujoji Zelandija) iki 2 proc. (Turkija). JAV ir ES ši dalis sudaro
tik apie 0,3 proc., Lietuvoje – apie 1,3 proc. Pasaulinė praktika rodo, kad
35–95 proc. visos paramos sudaro kainų palaikymas. Apie trys ketvirtadaliai
žemės ūkio paramos tenka gamintojams, kita skiriama infrastruktūrai,
inspektavimui, tyrimams ir marketingui. |
|
![](../../images/back.gif) |
|